Szemészet, 1870 (7. évfolyam, 1-6. szám)
1870-03-27 / 1. szám
11 — 1 — hogy újból másoknak adjanak helyet Ezen kívül az egyenlítő táján pár hóval a halál bekövetkezése előtt kiterjedt vérömlenyek támadtak az érhártyában is. A fent jelzett lázerő mindvégig megmaradt. A szemtekék 24 órával a halál után kivétetvén öt héten át Müller-féle folyadékban tartattak. A vizsgálat a jobb szemben vérömleny által okozott reczegsorvadást, lefolyt ér- és szivárványhártyalobot, üvegtest szétroncsolását állapíta meg. Bal szemben az üvegtest nem folyós, benne az életben észlelt homályos részek nem találtatnak. A reczeg nem fekszik egész simán az érhártyán. Az idegrost-, idegdúcz, és pálizikaréteg mindenütt megvan. A belső magcsaréteg helyenkint feltűnőleg széles, úgy hogy a magcsák itt az idegdúcz, sőt az idegrost rétegbe nyúlnak Ezen helyek szomszédságában és a magcsaréteg elemei között eperszerű vértekecsgomolyok találhatók, melyek a rendes vértekecsekhez teljesen hasonlítanak. A nagyobb ürerek külborka megvastagodott. A reczeg kötszövetváza főleg az idegdombcsa közelében vizenyős, magában az idegdombcsában magasadús. Az érhártya föltárna majdnem rendes; véredényei általában igen teltek ; a veres és fehér vértekecsek arányszáma megfelel az életben találtnak. A gyurmában, kivált a külső rétegekben számos szabadon fekvő vértekecscsomók, melyekben részben kevéssé megváltozott, részben már teljesen eltöpörödött vérsejtek találtattak. Ezek szerint ezen szemben és a reszegben támadt vérömlenyek voltak a kötszövetbeli lobos izgatottság, majd magcsaburálkodás kútforrásai. Az érhártyabeli kóros elváltozások hasonlólag ezen kóroki mozzanatra vezethetők vissza, mely azonban később támadt. Fehérvérű egyéneknél elég gyakran észleletnek időről időre ismétlődő kisebb-nagyobb vérkiömlések a test különböző részein. Ilyen esetben a jobb szemben azonnal oly nagy fokú volt, hogy az az üvegtestbe nyomult, s a szemteke összeállását észrevehetőig növelte. A reszeg szintén meg lett bántalmazva, de az így létrejött szemürbeli nyomás folytán az valószínűleg sorvadásba ment át, és egy helyen teljesen megsemmisült.Végül Saemish következőket jegyez meg: Liebreich által különös köralak gyanánt felállított Retinitis leucamicae szerint mint R. apoplectica jelzendő, de melynél a vérömlenyek szemtüköri képére a fehér vértekecsek lényeges befolyást gyakorolnak. A reczegben szemtükörrel látott fehér foltok megfelenek a reczegben talált, valószínűleg legnagyobbrészt fehér vértekecsekből álló csomócskáknak.Hogy az érhártyabeli kóros megváltozások ily szemek megbetegedésénél főszerepet játszanak, az észleltek nyomán kétségen kívül áll. Th. Leber egy, Traube osztályán kifejezett fehérvérűségben elhalt egyénnek szemeit vizsgálván, azokban a R. leucaemica következő jellemző tüneteit találta. A szemtekéknek csak hátsó félrésze vézethetvén ki azokban a reczeg (a frissen megnyitott szemben) az idegdombosától egészen a fogazott tájig, főleg pedig környi részeiben egyáltalában gyenge fehéres elhomályosodást mutatott, s a fogazottáj környékén kisebb nagyobb sárgásfehér színű foltokkal és vérömlenyekkel volt megrakva. A foltok mindenike egy veres vérömlenyes udvarral bir, némelyik közepe is gyengén veresre festett. A nagyobb foltok és kerekded vérömlenyek felületén egy kiemelkedés vehető észre, mely metszéseknél még nyilvánvalóbb lesz. A foltok az egyenlítő és fogazottár között sűrűn voltak csoportosulva, ellenben az idegdombcsa felé mind gyérebbek és kissebbek lettek. Különben a sárgafolt táján is találtatott mindkét szemben néhány igen kis foltocska. Az idegdombcsa határai némileg elmosódvak, közelében a reszeg néhány véredénye telt, erősen kitágult és kanyarulatos. Feltűnő azon sajátságos halvány téglavörös szín, melyet ezen edényeknek a bennök tartalmazott vér kölcsönöz. Az idegdombcsa közelében találni néhány kiváló fehérszínű sugár alakú csikolatot, az edények hosszában elhelyezkedve. Átmetszéseknél a reczeg belső felszínén látható kiemelkedések az érhártya felé nem nyúlnak ki, s azok fehér és veres vértekecsek tömörüléséből képeződvén a reczeg rendes alkatrészeit többé kevésbé széttolják. A reczeg véredényeinek falaiban rendellenesség sehol se található. Ellenben magában az idegdombosában és legközelebbi szomszédságában az edények helyenkint egy, szorosan egymáshoz illeszkedett nyirksejtek által képezett rétegtől vannak körülfoglalva, s ez fejti meg valószínűleg a szemteke megnyitásakor az idegdombcső közelében észlelt fehér sugaras edénycsikolatokat. Az edényekben tartalmazott vér fehér vértekecsekben felülmúlja a vereseket. Az érhártya szövete épen nincs megváltozva, festenyfélháma rendes, csak edényei mutatnak határozott vértorlódást. Azon kérdés fölvételénél váljon csak történetesen szövődik-e a reczeglob a fehérvérűséggel és csupán a vérnek különös összetétele szolgáltatja-e a szem hátterének sajátságos fehéres elszínesedését, vagy pedig a reczeglob szorosabb kóroki viszonyban áll a vérmegbetegedéssel ? L e b er a részegben talált fehér foltoknak és vérömlenyeknek kiváló fontosságot tulajdonít. Ezen foltok nem minden esetben találtattak ugyan, de az nem zárja ki a lehetőséget, hogy azok szerfelett környi fekvésük miatt a szemtükörrel nem voltak hozzáférhetők. Az is lehetséges, hogy ezen foltok csak a betegség későbbi időszakában jelennek meg, és hogy az őket megelőző időszakban csupán vérbősége és könnyű homályosodása a szövetnek, a vérnek és szemfenéknek jellemző elszínesedése volna jelen. L e b er a kórisme megállapítására különösen fontosnak véli : 1. A fehér foltok és vérömlenyek kerekded alakját, 2. legalább a nagyobb foltcsoportok kiemelkedéseit. Ezen két sajátság egybevetve a szövettani szerkezettel inkább a mellett látszik bizonyítani, hogy itt több apró fehérvérvegyi dagcsoportról van szó, minőket W ir c b ow más szervekben is talált, mint egyszerű leucomatosus vérömlenyről, vagy közönséges lobgóczokról. Közönséges vérömleny ellen szól a kifejezett kerekded alak, mely inkább egy lassú, időszakos létrejövetelre, mint edényrepedés folytam rögtön támadásra mutat. 3. jellemző tünet volna a fehér foltok körüli vérömlenyes veres udvar. Végül fontos még a góczok elhelyezkedése a szem hátterében és azok előszeretete a környi rész, sőt a sárgafolttáj iránt is, úgy hogy ezen tulajdonsága a foltoknak mint 4-ik ismeret volna felveendő. Dr. Torday 12 - Mlatyképezés szarufekélynél. .. Közli Torday Ferencz tr. D. Magdolna, 46 éves, divatárusnő, 1868. junius 16-án mutatta be magát először Hirschler tr.-nál — kinek szívességéből közlöm ez esetet. — Akkor a bal szaruhártya kiterjedt, tömött heges központi homályán, ugyancsak ezen szem látózárján kívül a szemhéjak köthártyája mindkét szemben idült szemcsés lábfolamatnak szolgált székhelyül, amely folyamat a felső szemhéjakon belterjesebb volt, mint az alsókon, erősebb a jobb szemben mint a balban. Beteg bajának keletkezését egy év előtte viszi vissza, midőn jobb szemében közhártyatakar támadt, mely nyolcz nap múlva a bal szemet is körébe vonta. — Baja ellen ekkor hat hapon át folytonosan orvos által gyógykezeltetett. — Különösen kiemeli, hogy a takár megszűnte után jó ideig igen heves idegzsába által gyötörtetett a jobb izemgödör alatti tájon, mely villám iram alkalmazása után teljesen megszűnt. Különben egészséges, iagas, erős testalkatú. Hólyagos himlőn kívül súlyosabb betegséget nem állott ki. A fent érintett idő óta beteg szorgalmasan megjelent H. tr. rendelő óráiban. A szemcsés bujálkodások ellen a köthártyák kénsavas rézéteg segeczeivel érintettek, majd ismételve ajánlatba lett hozva a bal szemben malátaképezés, miután a jelenlevő mennyiségi fényérzés a műtéttől meglehetős látező visszanyerését helyezte kilátásba. Ez azonban a beteg kedvezőtlen anyagi helyzete miatt (sötét nedves pinczében lakott többed magával) a jövőnek tartatott fenn. A közhártyabujálkodás ezen kezelés mellett a bal szemben mintegy három hónap alatt majdnem teljesen megsemmisült, a jobban is tetemesen kissebbedett és kevesbedett, de itt a felső átmeneti redőben időről időre új rohamokban tört ki a bántalom, midőn a szaruhártya felső félrésze többé-kevésbé szaruposztó által